AVIZ AMATORILOR după romanul lui Stanley Ellin
Ce faci?
Îmbracă-te!
Bună dimineața, dră Mortoni.
V-ați trezit deja?
Îmi plac diminețile, lucrez mai bine.
O să fie o zi frumoasă.
Mulțumesc, dră Mortoni.
O zi bună.
- Mai stai mult despuiată? - Las-o moartă.
Dna Marcoux bătrâna patroană, ce mă mai enervează.
Alfred spune, "gata, am scăpat de patroană!"
Toată lumea a scăpat de patroană!
Jules spune, patroana a plecat! Toată lumea a scătat de patroană!
Toți am scăpat!
Ețti mai frumoasă ca patroana.
- Să te ajut să pui vasele la loc? - Nu.
De ce? Nu mă deranjează.
Nu vreau.
- Deci, nu vrei să te ajut? - De aș avea nevoie?
Îmi face plăcere.
Bine... În fond, sunteți fiul patroanei.
"Alfred spune, patroana a plecat."
Pardon.
- Ce frumos miroși, Julie. - A detergent de vase.
Miroase grozav.
Dle Richard, o să vă pierdeți slujba.
- Poftim? - Slujba!
Mai am timp. Termin eu astea...
Dle Richard...
Mama dumneavoastră vă așteaptă. O să se supere.
Julie...
- Ești gata? - Da.
- Atunci, vino, e târziu. - Mergi și tu?
Sigur, ce întrebare.
Nu-ți aștepți iubitul.
- Nu abia îl aștepți să vină? - O să-l văd mai târziu.
Dumnezeu... pe primul loc!
Ce bună alegere...
Laszlo e un băiat bun.
Doar că ar trebui să-l duci la spălătorie.
Măcar sărută bine?
Hai odată, e târziu.
Te atinge? Te...
Mă rog, știi tu, nu?
Îți place când te strânge în brațe?
Îmi plac raporturile între sexe.
Atenție, babelor!
Salut, grăsano!
E cineva?
Nu-i nimeni aici?
- E cineva? - Vin imediat!
- Unde e doamna? - La slujbă.
- Și domnișoara? - La slujbă, cu dl Richard.
- Și domnul? - Se îmbracă. Trebuie să coboare.
Oh... Julie.
- Oh... Julie! - Ce e?
Adu-mi să mănânc. Mi-e foame!
- Al cui e ăsta? - Al doamnei.
Or să scape ochiurile!
- Laszlo? Ce faci? - Bună dimineața, Henri.
- Ai sosit de mult? - Abia am venit.
Julie, te rog să-mi aranjezi camera. Când ai timp.
Da, domnule.
Dragul meu Laszlo...
N-am făcut nici un progres.
Mă întâlnesc cu Leda, numai cât sunt ei la biserică.
E jalnic.
Știu. Dar ce pot eu să fac?
- Părăsește-ți soția. - Nu o lua de la capăt.
Ți se pare frumoasă? Ți se pare inteligentă?
- N-am înebunit să cred altceva. - Ți se pare bună?
Generoasă? Blândă?
Iubitoare? Dezinteresată?
Înțeleg că ți se pare amuzantă.
Hai, fă-ți bagajul! Vin cu tine.
- Știi că nu se poate. - Da? De ce?
Din cauza casei.
Dacă o las pe Thérèse pierd toate astea.
Copiii...
O situație infloritoare...
Via...
Dacă rămâi pentru câteva butoaie cu vin...
Pentru că restul... Mai bine îmi țin gura.
Dacă Elizabeth se mărită cu mine,
o să fie obligată să te viziteze
Cât despre situație, o să-ți faci alta.
Și nu ți-ar strica să mai suferi puțin.
- Te-ar întări! - Ești dur.
Nu, tu ești fraier.
Așa vorbești cu socrul tău?
Asta meriți.
Și Leda? Ea ce părere are?
Leda nu-mi cere nimic.
Nu vorbim niciodată despre asta.
Nevastă-ta, în schimb, nu te iartă.
Laszlo...
Mi-e teamă de necunoscut.
- Se vede. - Am 45 de ani.
Încearcă să mă înțelegi.
Dacă rămân fără nimic...
Ții așa de mult la toate astea?
Eu renunțam de mult la ele.
- Și la Elizabeth? - La Elizabeth...
Da, dacă eram tatăl ei.
Sunt obosit. Să schimbăm subiectul.
- Cum merg afacerile? - Du-te naibii!
Scuză-mă, e târziu.
- Salut-o pe Leda. - Mulțumesc.
Ne vedem mai târziu.
Julie...
Julie!
Julie, am spus că mi-e foame. Unde e mâncarea?
- N-am avut timp. - Adu-mi-o acum!
Vreau ouă moi, biscuiți,
dulceață, brânză de capră și o aripă de pui rece.
- N-ați mâncat ieri? - Nu, mi-am păstrat apetitul pentru azi.
Gata cu vorba! Treci la treabă!
Nu mai am pui.
Las-o! Știu obiceiurile casei!
Și fără economii deplasate!
- Serios? Te aștept afară.
Adu-mi și o carafă cu vin rose.
- Bună dimineața, mamă soacră. - Da văd că ți-e foame!
Îmi place să mănânc, să beau, să fumez...
Am toate viciile.
- Ce amuzant! - Da, așază-te și hai să halim împreună.
Știi ceava?
Măcar vorbește corect. Se spune "a mânca" nu "a hali".
Mai ales atunci când vorbești cu viitoarea ta soacră.
Atunci... să mâncăm.
- Cum stai cu pofta de mâncare? - Așa și așa.
- Bei așa de dimineață! - Da. De ce?
Nimic...
În rest, toate bune?
Da, mulțumesc.
- Puțin rose? - Ce întrebare, Laszlo!
- Da? - Categoric, nu!
- Nu beau înainte de prânz. - Nu? Atunci, las-o baltă.
Felicitări pentru ouă!
Sunt de la găini crescute cu grăunțe.
Nu ca la Paris!
Ce încântare!
Soare!
Aer!
Mirosul ăsta!
Dealul, copacii, păsările...
Ouăle astea!
Fata asta...
Thérèse! Cred în Dumnezeu!
Ce cuplu frumos.
- Fermecător spectacol! - Ce ai văzut?
- Știi foarte bine. - Taci.
- De ce? Care-i problema? - Taci!
Renunță, Thérèse.
- Ce faci? - Binișor.
Chiar trebuie să vii cu aerul ăsta triumfător
de la "creatura aia"?
E bucuria mea.
Nu e un motiv să faci ce faci.
- Să schimbăm subiectul. - Te face așa fericit?
- Uite ce... - Răspunde-mi!
Vrei să ne certăm în public?
- Eu nu contez. - N-o să mă jenez de el.
De copii sper să te jenezi.
Mă întorc la Leda.
Mă scuzi.
Te las să le explici. Găsești tu ceva.
Nu e nevoie să știe că sunt... "cu creatura."
Tată!
- Ce faci, Richard? - Bine.
Bună dimineața.
Mă scuzați. Îmi termin micul dejun.
Ce e? Ce aveți? Se aude până și musca.
S-ar auzi dacă n-ai mânca așa de zgomotos.
Zgomotos? Eu?
Nu cred!
Acum mănânc zgomotos.
Lăsați-mă să vă arăt cum e atunci când beau.
Laszlo, ești dezgustător.
Voiam numai să le arăt cum e când mănânci zgomotos.
- Te deplâng, draga mea. - Dacă nu mai pot să spun nimic...
Henri, n-ai întârziat?
Nu exagera, Thérèse.
Unde te duci?
- La slujbă. - Tata se duce la slujbă!
Henri, n-aș vrea să te privez de o plimbare.
- De ce toată comedia asta? - Ce comedie, Laszlo?
Știi ce vreau să spun! Toată lumea știe.
- De ce nu spuneți lucrurilor pe nume? - Termină, Laszlo!
- Nu în fața copiilor! - De ce nu? Ar fi mai simplu.
Termină! Nu ți-am cerut părerea.
Oricum, știți ce cred.
Hai, fă-ți bagajul, Henri.
- Ce speri de la el, scumpa mea? - Nu înțelegi.
Crezi că nu înțeleg?
Ce-i asta? Nu e rea voință?
Un om întreg la cap ar face asta?
Și chiar îți place?
Ție care ești atât de manierată?
Cum te simți când el se plimbă prin Aix cu pulovărul îla slinos?
Îți place cum îmi vorbește?
Bine, nu mă place, e dreptul lui.
Dar îl ierți pentru ce a spus pe terasă în timp ce infuleca?
Nu re înțeleg, scumpa mea.
Îl împunge pe tata spre creatura aia, îmi distruge căminul, ne face de râs!
Și tu accepți asta?
Ce aștepți? Să te ia de soție?
Biata de tine. Cred că vrea un singur lucru,
și când o să-l obțină, adio! N-o să-l mai vezi.
Poate l-a obținut deja!
Intră!
- Cine e? - Eu.
- Imediat. - Ești nebun!
Credeam că știi că sunt bărbat.
Frumoasă costumație!
Îți vine foarte bine.
- Ce e? - Nu te mai iubesc.
- Nu mai spune! - Vorbesc serios.
- Nu-mi spui ce s-a întâmplat? - S-a terminat.
Și nu mă mai tutuiți.
Ne sărutăm și ne vorbim cu dumeavoastră?
Nu glumesc, Laszlo!
Mama "dumneavoastră" te-a trimis cu tâmpeniile astea?
Nu sunt tâmpenii! Și totul s-a terminat!
Și-a băgat coada mămica!
Știu că e inutil să vă cer sî vorbiți cu mai mult respect.
- Dar nu folosiți tonul ăsta... - "Când vorbești despre mama". Hai...
Acum, explică-mi ce s-a întâmplat.
Te-a deranjat ce-am spus la micul dejun?
Ai fost...
Pentru că am spus ce știți totți?
Nu, din cauza Ledei!
Ai adus-o aici și ai aruncat-o în brațele tatei.
- Din cauza dumneavostră ne neglijează. - Fals!
Ți-am spus că am venit după Leda, când ea s-a instalat aici.
Așa te-am și cunoscut. E foarte simplu.
Nu e vina mea că tatăl tău s-a îndrăgostit de ea.
Dar îl înțeleg.
Recunoaște că te-ai culcat cu ea.
- Nu. - Minți!
Nu mint niciodată.
Și îl aprobi pe tata?
Da. Categoric.
Nu vreau să te mai văd niciodată! Sper să pleci mâine!
Ascultă...
Domnule? Ce doriți?
Două pastis.
Vlado! Ce cauți aici?
Nu, nu...
Vorbește franțuzește! Nu e politicos.
- Mă plimb. - Ești lefter, da?
- Dacă-ai ști... - Stai jos, fac cinste.
- Chelner! - Da?
Încă două pastis.
- Stai... și croissant. - Cu croissant.
Ai mâncat?
Ia uite...
Ce s-a întâmplat cu comanda?
Undei comanda mea? Vine?
Chelner, două pastis duble și trei triple.
Ascultă-mă bine.
Nu-ți face griji pentru haleală. Te duc la niște prieteni.
O să fim prost primiți, dar nu cred că te deranjează.
Mi-e puțin jenă.
Nu...
Totuși...
Poftim.
- Ești nebun! - Ia-i.
- Nu vreau. - Haide!
- N-am nevoie. - Hai, nu face pe nebunul!
Frumoasă muzică!
Muzică!
Mi-e jenă să merg la oamenii ăia.
Nu, sunt părinții logodnicei mele.
Cam așa ceva...
La ce te gândești?
La tata.
Și eu mă gândesc la tata.
Și la mama...
La Laszlo și la tine...
La Leda Mortoni... la Julie... și la mine.
Îmi pare rău pentru Laszlo.
Mie-mi pare rău pentru mama.
Suntem în secolul XX.
Nu mă deranjează nuditatea.
Și eu, la plajă...
Dar să stai la geam în sutien... E mai rău decât să fii goală.
- Da, doamnă. - S-a plâns grădinarul.
- Da, doamnă. - Nu porți cămașă de noapte?
E prea cald.
- De altfel, nici nu am. - Te rog să porți.
Ia una dintre ale mele.
- Dar dorm singură, doamnă - E un obicei.
O să-ți prindă bine mau târziu. Apropo...
Tânărul care ne aduce laptele dimineața...
- Tu erai? - Da, nu te deranjez mult.
- Perfect. M-ai înțeles? - Da, doamnă.
Servești la ora obișnuită.
Te simți mai bine?
- Da. - Te-ai consolat?
- Nu te privește. - Sunt soția ta, Henri!
"Sunt soția ta, Henri!" "Sunt soția ta, Henri!"
M-am săturat de tot circul ăsta.
- Dormim în același pat! - Mă îmbolnăvește.
Vrei să fii liber?
Liber? Mai mult decât orice.
Vorbești serios?
E o propunere serioasă?
Ăsta cine mai e?
Un prieten de-al lui Laszlo, bănuiesc.
- L-ai invitat tu? - Nu.
E incredibi, cum își permite Laszlo să aducă oameni fără să ceară permisiunea.
O să-și aducă și amicii din Paris. O să ne invadeze!
Unde merge mia, merge și suta.
Ce? Vrei să spui că rămâne la masă?
- De ce nu? - Niciodată! O să vorbesc eu...
- Nu de la geam! E vulgar. - Cobor.
Rămâi, te rog.
Poate să rămână la masă.
Avem lucruri mai importante de vorbit. Vorbeai despre libertatea mea.
Ce inseamnă asta?
Ce-ai vrut să spui?
Nu mă refeream la divorț. Știi că e exclus.
- Nu e chiar așa. - E exclus!
Nimic nu mă împiedică să divorțez.
Serios? Știi că e imposibil, Henri.
- De ce? - Fii serios, Henri.
Dacă pleci cu fata asta, nu te las nici un minut în pace.
Vă urmăresc peste tot.
Fac scandal, te jignesc în public.
Nu mi-ar mai păsa ce cred oamenii.
N-ați mai putea merge la nici un hotel.
Nici la cinema, la teatru, sau la restaurant...
V-ar fi imposibil să mai mergeți undeva.
Viața voastră ar fi un coșmar.
Fii serios, Henri!
Bine...
Și ce propui?
- Un târg. - Și anume?
Continui să locuiești aici, dar poți s-o vezi de câte ori vrei,
cu condiția să nu se afle.
Vă las să vă sărutați în pădure, ca neamurile proaste.
Până acum nu mi-ai oferit nimic.
- Nu e nimic nou. - Așteaptă.
Vă las în pace.
Nu mai vorbim despre infidelitățile tale,
sau despre indiferența ta. Nici despre ce faci în afara casei.
- Nu mai exiști. - E deja mai bine.
Dar tu cu ce alegi?
Asta mă privește.
Nu vreau să-mi las casa pentru o roșcovană,
și nici lucrurile pentru care am luptat 20 de ani.
Siguranța materială, via...
Ce nu face omul pentru vin!
Oricum, nu mă interesează!
- Ce vrei de la mine, în schimb? - Să mă ajuți.
- Să ce? - S-o fac fericită pe fiica ta.
Ce cuvinte mari! Ce pui la cale?
Poate că sunt cuvinte mari, dar merită!
- Elizabeth e fericită, tu iubești... - Ce vrei?
Nu vreau să se mărite cu Laszlo.
- Du-te naibii! - Poftim?
- Spun, du-te naibii! - O lași să-și ruineze viața?
- Îmi place Laszlo. - Sunt convinsă. Ți-e de folos.
Dar ai văzut cum se poartă cu mine?
- Gura! - E un golan!
Un golan! Nu știm din ce trăiește.
- Elizabeth o să... - Nu avem ce discuta!
Răspunsul e nu!
Nu voi încerca să-i despart. Din contră
Taci!
Ascultă-mă bine, Henri.
Ori faci ce-ți spun, ori îți iei adio de la roșcovană!
Jur pe capul copiilor mei că nu glumesc!
Dacă Laszlo nu pleacă imediat, nu-ți mai vezi niciodată roșcovana.
- Cine ești tu, să vorbești așa, mizerabilo? - Îți interzic...
Ești o mizerabilă! Cu mutra asta îndrăznești
să pronunți numele Ledei?
- Cine-ți permite să amintești de ea? - Sunt soșia ta, Henri.
Nimic! Nu ești nimic!
Ești o scârboșenie.
Nu te mai suport! Ești urâtă, proastă...
incultă, ipocrită, lașă...
bătrână!
Da, bătrână!
Ești tot ce-mi face scârbă.
- Te urăsc! - Sunt soția ta, Henri, mama copiilor tăi.
Taci! Privește-te numai! Privește-te!
Te vezi frumoasă?
Acum știi ce cred despre soția mea, despre mama copiilor mei!
Privește-te! Crezi că te mai poate dori cineva?
Uită-te bine la tine! Te vezi frumoasă?
Leda e minunată.
De dimineață...
m-am dus s-o iau la plimbare.
Unde te duci?
La Aix, la cumpărături.
- Mă iei cu tine? - Nu.
De ce?
- Ești supărată? - Puțin.
De ce, iubita mea?
Spune-mi de ce. Sunt nebun după tine.
Fiecare minut fără tine e insuportabil.
- Mă crezi? - Da.
De fapt, nu sunt supărată.
- Sunt doar puțin tristă. - Tristă?
Și eu sunt trist.
Facem cumpărăturile mai târziu.
Acum, hai să ne plimbăm.
- Henri... - Da?
Mă iubești?
Henri, crezi că știe multă lume despre...
Cum se numește?
Există cuvinte pe care le urăsc.
Știe multă lume că ne iubim?
Nu foarte.
- Cine? - Nu știu.
Thérèse, Laszlo...
- Cred că atâția. - Și copiii tăi?
Nu cred.
Și dacă află, ce-o să faci?
Nimic.
- Dacă nu te mai lasă să mă vezi? - N-au nici un drept.
Ești foarte frumoasă, iubito.
Aș vrea să avem permanent o oglindă...
Ca să-ți arăt ce gură...
ce dinți, ce nas...
ce păr ai...
Ca să te văd tot timpul. Să te admir.
Ai înțelege ce simt...
și m-ai plânge.
Henri, nu te-am întrebat niciodată...
Ce vrei să faci cu mine?
Mă întristez când îmi spun că toate astea se vor termina.
De ce să se termine?
Nu mă obliga să dau răspunsuri banale,
să-ți vorbesc despre soția ta, despre copiii tăi...
despre casa ta...
Lucrurile astea nu dispar așa ușor.
Și casa asta, așa aproape... E groaznic!
Nu mai suport s-o văd în fiecare zi.
Degeaba încerc să mă uit în altă parte...
nu mă pot împiedica s-o privesc.
Îmi otrăvește fiecare clipă de bucurie.
Mă întrebai dacă sunt supărată.
Nu despre asta e vorba.
Mă uitam la casa ta și mă gândeam la ce e în ea.
Te vedeam mergând prin camere,
închizând ușile,
spunându-i noapte bună soției tale,
- culcându-te în patul vostru... - Taci!
Într-o zi se va afla.
- Asta e. - Ne vor privi pieziș.
Vor tăcea când trecem noi.
Nimeni nu rezistă la așa ceva.
- O să plecăm. - Poate... vom vedea.
Vreau să fiu fericit.
Nu e o situație singulară, iubito.
S-au mai iubit și alții.
O să se rezolve.
- Acum nu ești fericită? - Ba da.
Să nu ne mai gândim
Henri.
- Ce faci? - Binișor.
E nevoie să vii cu aerul ăsta triumfător?
E bucuria mea.
Hai, fă-ți bagajul, Henri.
Leda! Vino!
Ce s-a întâmplat? De ce te-ai întors?
O să-ți explic.
- Ce ai? - Nu-i mai suport!
Calmează-te! Povestește-mi tot... încetișor.
Ascultă-mă...
Știi...
Știu că n-am o voință de fier.
Dar mă străduiesc.
- Hai la Aix. - De ce?
Vreau să ne vadă împreună, să mă compromit.
Vreau s-o părăsesc pe Thérèse.
Dacă suntem văzuți împreună, o să fie un scandal.
O să fiu obligat să plec, și n-o să mai pot da un pas înapoi.
Ar trebui să ne sărutăm în fața dnei Leveuf,
vor afla toți.
- Vine! - Uite-o!
O să reinventăm iubirea.
Uite cine e aici.
Bietul Laszlo. Nu pare deloc în formă.
Suntem beți morți.
- Arăți rău. - Eu?
Apropo, el e prietenul meu, Vlado.
E complet lefter și aș vrea să-l inviți la masă.
Măcar ești sincer. Cu plăcere.
Omagiile mele, doamnă. Bună ziua, domnule.
Vă afișați în public?
- Ce-i așa neobișnuit? - Oh, nu! Nu râde de mine!
O să fiu sincer.
Eu și Leda ne afișăm în public.
De ce?
Pentru ca oamenii să înțeleagă că s-au achimbat multe în casa Marcoux.
Formidabil! Veniți să vă sărut!
Nu, nu!
Trebuie sărbătorit!
Hai să bem ceva la tine!
Bună idee!
Mi-ați dat o veste extraordinară!
Apropo, fiică-ta nu mă mai vrea.
- Poftim? - O să se aranjeze.
Zâmbiți, doamnă! Fericirea vă bate la ușă!
Paharele!
E frumoasă casa Ledei, nu?
Poftim. Bea!
Nu, sunt deja beat!
Bea, dacă-ți spun!
- Prieteni, cât mă bucur! - Și eu.
Deci, mâine pleci?
Da, îmi fac bagajul mai târziu.
Chiar îmi fac bagajul.
Și pentru că sunt puțin răutăcios,
abia aștept să văd ce mutră vor face unele persoane...
Haideți să complotăm!
Cum îți anunți familia?
Foarte simplu.
O să spun, "La revedere Thérèse."
"Păstrează via, păstrează casa."
"Și hai să împărțim banii. Eu plec."
Foarte amuzant!
În sănătatea, Thérèsei!
Termină Laszlo.
Hei...
Prostule! M-ai speriat!
Ești frumoasă.
Presupun că e clar.
Foarte clar!
Mă duc să vorbesc cu fata aia.
- De ce nu?! - Îți promit că o să plece de aici!
O să plecăm împreună.
Biata mea Thérèse.
Nu mai poți să faci nimic.
Îmi pare rău pentru tine.
Îmi provoci milă.
Biată bătrână!
Hai la masă.
- Ai fost la plimbare? - Nu, am ascultat muzică în cameră.
Mulțumesc.
Dar... așteaptă-mă.
Hei, așteaptă-mă. Vreau să-ți spun ceva!
Așteaptă-mă.
Nu-ți fac nimic, jur.
Nu înțeleg de ce...
"Elevii de la Conservator au fost premiați."
"Veți fi plămada culturală a societății."
Le-a spus directorul.
Lasă-mă! Sunt în întârziere.
Ai înebunit!
Fă-mi un serviciu, scumpo.
Ce anume?
Du-te la dna Mortoni să iei ceva.
- Du-te tu! - N-am cheile.
- Ți le dau eu. - Nu, nu.
Prefer să te duci tu. Lucrezi pentru ea.
E un motiv să te duci tu!
Și servești tu prânzul?
Durează două minute.
Mă enervezi! Ce-ai uitat?
Două sticle goale în bucătărie.
Bine... mă duc.
Am plecat.
Lasă-mă să plec.
"Alungate din Marsilia
și Perpignan, prostituatele de pe coasta Mediteranei,
nu se vor refugia
pe străzile Parisului.
Nici acolo nu sunt dorite.
De două săptămâni se discută
între Cote D'Azure și capitală."
Știu două fetițe care s-ar duce la Paris.
Articolul 6 al Ordonanței din 23 decembrie e foarte dur.
Nu mai mâncăm odată?
Am auzit că muriți de foame.
Da, doamnă.
- Dar sunt obișnuit. - Nu e un motiv să rabd și eu!
La masă!
Ești beat, Laszlo.
Exact!
Richard!
Nu citim la masă!
- Ce spui? - Nu citim la masă!
Încă n-am fost serviți.
Așa e. Mă duc să văd de ce.
Între timp, să ne așezăm la masă.
Da.
Aduceți friptura!
Ce e?
Dra Mortoni e moartă.
Spui că dra Mortoni e moartă?
Da, doamnă. E groaznic!
E pe jos, țeapănă.
Toată mobila e deranjată.
Probabil că s-a luptat cu criminalul.
Adică a fost ucisă?
Dacă vă spun că toată mobila e deranjată!
E oribil! Era așa de bună.
- Sigur e moartă? - Da.
Nu te duce, Henri!
Henri, îți interzic să te duci!
Robert!
Ia oamenii ăia de acolo.
- Două cuburi? - Da.
- Vrei lapte? - Azi, nu.
- Te simți bine? - Da.
Pe cât se poate.
Scandalul e deja pornit.
Și ce dacă?
Mă gândesc la tine și la sora ta.
Trebuie să fiți curajoși.
E tatăl vostru, nu trebuie să-l judecați.
Sigur, mamă.
Nu mai știu ce fac aici! Trebuie s-o iau de la capăt.
- Ești o Penelopă. - Mi-au scăpat toate ochiurile.
Eu n-o să-l părăsesc niciodată pe tatăl tău.
Trebuie să rămânem uniți.
- Dacă oamenii ne întorc spatele... - Stai, vine comisarul.
Vezi ce spui.
- Doamnă... - Luați loc, vă rog.
Mulțumesc.
Doriți o ceașcă cu ceai?
Nu beau ceai, doamnă.
Îmi pare rău pentru această vizită oficială,
Dar o crimă nu poate fi subiectul
unei întâlniri amicale
la o ceașcă cu ceai.
Știu că situația nu vă face plăcere.
Din păcate, îmi este imposibil
să trec sub tăcere amănuntele referitoare la soțul dumneavoastră.
Răspundeți-mi cinstit.
Vreți să-l rugăm pe fiul dumneavoastră să se retragă o clipă?
Nu, e la curent cu toată povestea.
Perfect.
Soțul dumneavoastră...
avea o relație intimă cu dra Mortoni?
Da.
Nu vă întreb ce credeți despre dra Mortini.
Știți în ce circumstanțe s-a instalat aici?
Mulți artiști cumpără case în zonă.
Cred că venise din Japonia,
unde tatăl ei a fost diplomat. E tot ce știu.
Ce reputație avea?
Îmi dați voie să nu vă spun?
Erați vecini.
Trebuie să fi știut ce făcea, nu?
Avea mulți prieteni?
Știu doi. Soțul meu...
și un anume Laszlo Kovacs. L-a cunoscut în Japonia.
Nu știu ce îi lega.
Vorbiți-mi despre el.
Nu sunt multe de spus.
Vine des pe aici. Un moft de-al soțului meu.
Îi face curte fiicei mele.
Vine aici ca la el acasă.
O să-l interoghez.
Să presupun că a venit aici după dra Mortoni?
Da. El i-a prezentat-o lui Henri.
Văd că nu vă place.
Nu știu să mint, comisare. E un tip ciudat.
Despre soțul dumneavoastră vă întreb mai târziu.
Comisaree, credeți că va fi un scandal?
Da, e inevitabil.
Dar dumneavoastră nu aveți ce vă reproșa.
Cel puțin așa sper, dragă.
E ridicol!
Îmi fac meseria, dragă prietenă.
Apropo, unde ați fost de dimineață?
- La slujbă. - Deci, v-ați întors devreme.
Cred că știți, crima a avut loc mult mai târziu.
Cu puțin înainte s-o descoperim.
Serios?
Asta vă pune pe lista suspecților.
În plus, aveați și motive s-o ucideți.
O să vă interoghez, draga mea.
O urați pe dra Mortoni, nu-i așa?
Nu chiar.
Vrei să întrebi ceva?
Roger Tarta, orietenul menajerei... Ce știți despre el?
Nu înțelegi, Richard, nu vreau să-i fac rău lui Laszlo.
Nu pot să-l înghit, dar nu vreau să fie închis pe nedrept.
- Vinovat sau nu... - Nu spune așa ceva.
Mamă, nu spun nimic.
Nici un cuvânt.
Nu văd de ce-l pot acuza pe bietul Roger Tarta.
- Și pe tine te bănuiesc. - Nu spune prostii.
Comisarul glumea.
Știe că n-aș fi putut să comit o crimă.
- Tu mă bănuiești? - Nu mamă.
Spun doar că comisarul are suspiciuni.
Asta-i e meseria.
E prea mult!
Îți acuzi mama?
Termină, mamă...
Ce spuneai despre Roger Tarta?
Spuneam că nu-l cred vinovat.
Atunci e Laszlo?
Sau poate un hoț.
Dar sora ta...
Ce-i cu ea?
Nimic.
Ai nevoie de ceva, tată?
Nu.
- Tată... - Da?
Pot să te ajut cu ceva, tată?
Nu știu cum să-ți spun, dar să știi că-mi pare foarte rău.
Scumpa mea.
Nu mai am viitor...
Nu mai am pe nimeni... Sunt terminat.
- Dar eu? - Tu?
Tu o să pleci într-o zi.
O urăsc pe mama ta!
Știu că n-ar trebui să spun asta.
Dar o urăsc!
Voiam s-o părăsesc.
Acum nu mai am putere să plec.
Poate că mai târziu...
Mai târziu?
Crezi că...
Nu, nu cred... N-o să uit nimic.
Niciodată.
Nu vreau să uit! Nu vreau!
N-o vreau pe Thérèse...
Și nu vreau încurajări.
Vreau doar să mă iubești.
Să mă iubești, Elizabeth.
Dar te iubesc, tată.
Nu credeam că e posibil să sufăr atât.
Dacă pun mâna pe nenorocitul care a făcut asta,
îl rup în bucăți, îi smulg ochii din cap!
A ucis frumusețea.
Vierme nenorocit!
Un nimic!
O insectă scârboasă!
A îndrăznit s-o atingă pe Leda.
- Mă tot gândesc că mama ta... - Tată!
Taci!
Leda a murit.
Acolo...
Sunteți mulțumită? Vă bucurați?
Plecați imediat!
Nu mai aveți ce căuta aici!
Până nu se termină ancheta, nu pot.
O să ajungi fie la închisoare,
fie în casa altui fraier!
Făți imediat bagajele! Ți-o spun pentru binele dumitale.
- De ce? Sunt bănuit? - N-am ce să-ți mai spun.
Chiar dacă ați fi o femeie grozavă, tot antipatică ați fi.
Pleacă, golanule!
Pleacă sau te denunț!
Cu plăcere, dar am ceva de discutat.
Ești sigur?
Doamnă, e groaznic! L-au arestat pe Roger Tarta.
- O să-i dea drumul. - Vă implor, faceți ceva.
Ce vrei să fac?
Îl cunosc pe Roger, doamnă. E incapabil de...
Julie, nu e ceva grav.
Ți-am spus că n-o să ajungă la închisoare.
- Nu e vinovat. - Serios?
- De unde știi? - Știu.
- Sunteți bine informat. - Sunt.
Da...
Sunt absolut sigur.
Așteaptă-mă aici.
Elizabeth!
- Nu mai vreau să te văd. - Ascultă-mă.
- Pleacă! - Ascultă-mă, e serios.
O să te rănesc.
Ce vrei să faci?
Nu pot să fac altfel. O să mă urăști.
Nu înțeleg.
Te rog să mă ierți.
Te iubesc.
Richard!
- Frumos, nu? - Foarte frumos.
- E piesa mea favorită de Berlioz. - Și a mea.
Ce părere aveai despre Leda, Richard?
Cum ți se părea?
- Din punct de vedere fizic? - Da.
Frumoasă.
Splendidă.
Dacă era puțin mai tânără...
te-ai fi îndrăgostit de ea?
- Nu. - Nu? De ce?
Nu mă îndrăgostesc așa ușor.
De fapt, nu mă îndrăgostesc niciodată.
Niciodată? Ciudat.
De ce?
Pur și simplu.
Eu nu mă îndrăgostesc niciodată.
Nu-ți pot explica de ce.
Oricum, de ce te interesează?
- Mă interesează. - Te interesează...
Nu vrei să vorbești despre tine, Richard.
Nici da, nici nu.
Nu văd de ce te-ar interesa lucruri care pe mine mă lasă rece.
Dacă propriile tale motive te lasă rece cum or fi motivele altcuiva?
Ale tatălui tău, de exemplu.
Mă obosești.
Ascultă...
Deci tu nu poți să înțelegi de ce tatăl tău o iubea pe Leda.
Ți-am spus că mi se părea frumoasă.
Frumoasă foc.
- Îți place muzica? - Da.
Ascultă pasajul care urmează.
- E extraordinar, nu? - Da.
Care e situația cu comisarul?
Săracul, vrea să știe.
- E o prostie să te bănuiască. - De ce?
- Pentru că nu ești tu vinovatul. - Suntem singurii care știm asta.
- Ce vrei să spui? - Îți explic mai târziu.
Cum ți se părea relația tatălui tău cu Leda?
- Care relație? - Nu face pe prostul, Richard.
Nu mă poți păcăli.
Pleacă, naibii!
Nu te mai vrea nimeni aici! Nici Elizabeth și nici mama...
Nimeni!
Și te răzbuni pe mine! Nu mă placi, nu?
De ce ai omorât-o?
Nu mă mai tutui!
Exlică-mi! Nu înțeleg!
- Nemernicule! - De ce ai omorâto?
Era frumoasă și generoasă.
- Și tu ai omorât-o, nemernicule! - N-am făcut nimic!
Erai îndrăgostit de ea! Spune!
- Pleacă! - Nu, o să-mi spui de ce?
Pleacă!
Iubirea ne împinge la lucruri ciudate.
- O disprețuiam! - Semeni leit cu mama ta!
- Nu vorbi despre mama! - De ce nu? Dimpotrivă, Richard!
Nemernicule!
- Tu ai fost! - Nu!
De ce ai omorât-o?
Spune-mi!
De ce ai făcut asta? De ce?
Richard!
Dacă-mi spui...
rămâne între noi.
Nu spun poliției. Jur.
Va ști numai familia ta. Îți dau cuvântul.
Richard!
Te-a rănit?
- Elizabeth, cheamă poliția! - Nu, nu!
- Cheamă poliția! - Nu, fără poliție..
- Ce spui? - Fără poliție.
Fără poliție.
- Ascultați-mă. - Animalule!
Ascultați-mă.
Închid ochii...
Nu pot să vă văd.
Eu am omorât-o pe Leda.
Eram în camera mea...
Ascultamo Mozart. "Serenada în si bemol."
Discul pe care l-am luat ieri.
V-am auzit certându-vă în camera de alături.
Tu și tata.
Sunt soția ta, Henri! Soția ta!
"Sunt soția ta, Henri!" Mă scârbești!
Voiai să fii liber?
Liber? E tot ce-mi doresc.
Vorbești serios?
A fost o propunere serioasă?
Ăsta cine mai e?
- Tu l-ai invitat aici? - Nu.
E incredibi, cum își permite Laszlo să aducă oameni fără să ceară permisiunea.
O să-și aducă și amicii din Paris. O să ne invadeze!
Unde merge mia, merge și suta.
Ce? Vrei să spui că rămâne la masă?
- De ce nu? - Niciodată! O să vorbesc eu...
Nu de la geam! E vulgar.
- Cobor. - Rămâi, te rog.
Poate să rămână la masă.
Avem lucruri mai importante de vorbit. Vorbeai despre libertatea mea.
Ce inseamnă asta? Ce-ai vrut să spui?
Nu mă refeream la divorț. Știi că e exclus.
- Cine e? - Eu.
Intră.
- Ești bine? - Da.
Ce vrei?
Nimic. Voiam să văd ce faci.
Vezi ce fac.
- Ce ai? - Nimic.
Intră sau ieși, nu ta în ușă.
Bine... ne vedem mai târziu.
Richard...
Ce faci aici?
Bună dimineața, domnișoară.
Am venit să vă salut.
Drăguț din partea dumitale.
- Ia loc. - Mulțumesc.
- Admiram... - Îți place?
Foarte mult.
Nu sunteți numai frumoasă, ci și talentată.
- Bei ceva? - Cu plăcere.
Sunteți frumoasă și inteligentă.
Ce vă lipsește?
Un lucru.
Care?
Nu pot să-ți spun.
- Ai venit de mult? - Acum câteva minute.
Cum se face că nu te-am auzit intrând?
Poate pentru că erați în baie.
Am bătut de mai multe ori.
N-are importanță.
Aveți o priveliște minunată aici.
- Exact ca cea a dumneavoastră. - De la noi n-am observat-o.
Așadar, Richard... de ce ai venit?
Ca să vă salut.
- Numai atât? - Da.
Voiam să vă văd.
Ce voiai să-mi spui?
Nimic.
Voiam doar să vă văd.
Ciudat!
Nu te cred.
Greșiți...
Voiam doar să vă văd...
să vă aud...
Să văd unde locuiți...
Să-mi dau seama cine sunteți.
Și care e concluzia?
V-am spus.
Chiar dacă ați fi cea mai rea femeie...
Nu, nu asta!
Nu reușesc să vă explic.
Și mă înfurie să vă răspund.
Spune.
Cine gândește rău despre dumneavoastră, greșește.
Lucrul ăsta mă îngrozește, domnișoară.
Din ce cauză?
Pentru că sunteți dușmanul meu.
- Nu-i adevărat, Richard. - Ba da.
Și știți prea bine!
Dacă cineva vă vede
înțelege că e o greșeală să vă fie dușman.
E o greșeală pe care o facem toți, domnișoară.
Mama mă iubește... eu o iubesc...
Dar privindu-vă,
îmi dau seama că nu este foarte frumoasă,
nici prea bună,
nici prea generoasă,
sau prea deșteaptă.
Puneți un disc?
Da...
Alege dumneata.
Ascultați!
Muzica asta ne arată că alte muzici sunt urâte.
Da... și?
Cine nu iubește muzica asta, se înșeală, Leda.
Ce vreți să spuneți?
- De ce-mi spuneți asta? - Nu vorbiți, vă rog.
Vreau să auziți un pasaj.
- Îmi pare rău, Richard, dar... - Vă place?
- Aș prefera să oprești muzica. - Stați.
Vreau să vă spun ceva.
- Îmi place muzica asta și... - Taci!
Nu m-ați înțeles, Leda.
- Vreau să spun că vă disprețuiesc. - Pleacă imediat!
Eu și mama mea am devenit două insecte scârboase!
Nu mai îndrăznesc să mă privesc.
Când sunt obligat s-o fac, mă examinez.
Mă scrutez în detaliu.
Mă văd hidos!
Mă gândesc la dumneavoastră, la mama...
Când mă privesc...
o văd pe mama!
Devin minuscul!
Minuscul...
o insectă!
Mă transform!
Devin oribil!
Privirea mea e necruțătoare ca soarele!
Chipul meu e jalnic!
Nimic nu-l poate salva!
E chipul unui mort viu!
Nu poate exprima decât oroarea.
Negarea!
Urâțenia!
Leda...
Trebuie să muriți.
Am venit să vă ucid.
Leda!
Leda...
Acum știți ce cred despre soția mea! Mama copiilor meu!
Privește-te! Crezi că poți trezi dorință?
Privește-te bine! Ce vezi?
Bate câmpii din cauza loviturilor nenorocitului ăstuia!
Nu vreau să vină și el! Nu trebuie să știe!
Mi-e prieten. N-o să spună nimic.
Îmi pare rău.
- Să chemăm poliția. - Nu!
Ești nebună?
Vezi că delirează și vrei să-l denunți?
- Știi că spune adevărul! - Taci! Nu te băga!
Roger Tartan o să fie închis. Nu e drept!
- Chem poliția. - Laszlo, oprește-o! Mi-ai promis!
- Așa-i? - Da, i-am promis.
Nu contează de ce, dar i-am promis.
- Sper că ești mulțumit. - Mulțumesc, Laszlo.
- Dar nu putem lăsa lucrurile așa. - De ce?
Nu poți trăi ca un animal hăituit!
Tu trebuie să rezolvi problema!
Nu, nu mă puteți obliga.
Trebuie să le spui polițiștilor.
- Predă-te. - Nu.
Ascultă-mă, Richard, Nu cred că vei primi o pedeapsă grea.
Nu e o crimă de om sănătos.
Dacă vrei să-ți găsești odihna, predă-te.
Taci, golanule!
N-ai altceva de făcut decât să-mi trimiți fiul la închisoare!
Trebuie să te duci, Richard.
- Crezi? - Da.
- Atunci, mă duc. - Nu!
- Unde sunt polițiștii? - La casa Ledei.
Mă duc.
Tată... mă ierți?
Aș vrea, Richard, dar nu pot.
Richard, dacă te duci, nu mai ești fiul meu!
Și Leda? Ce putem face pentru ea?
Pe cine anunțăm?
Pe nimeni. N-avea nici rude, nici prieteni.